Heidi! Tule tänne!
Hei, Dete.
Minulla on kuuma.
Onko sinne pitkä matka? - Se on melkein huipulla.
Päivää, Dete. - Päivää.
Onko tämä siskovainaasi tytär? -On. Tule, Heidi. Meillä on vielä matkaa.
Hän on kasvanut.
Tule.
Minne sinä häntä viet?
Isoisänsä luokse. - Setäsi luoko? Voi taivas.
Sedälläsi ei ole sielua.
Hän inhoaa ihmisiä. Sanotaan, ettei hän osaa enää puhuakaan.
Lastenkotiinko tyttö pitäisi panna? Tai ventovieraan maajussin hoteisiin?
Kukaan ei halua lisää suita ruokittaviksi.
Ehkä ventovieraiden luona olisi parempi olla.
Setä riitaantui oman poikansakin kanssa.
Herra hänen sieluaan armahtakoon.
Hän ei varmasti halua olla missään tekemisissä lapsen kanssa.
Heidi! Missä sinä olet?
Heidi! Tule heti tänne!
Tullaan, tullaan!
Hei, isoisä!
Hei, setä.
Tämä on lapsenlapsesi Heidi.
Sain työtä Frankfurtista. Siksi tuon Heidin tänne.
Hän on omaa lihaasi ja vertasi. - Häipykää, molemmat.
Olen huolehtinut hänestä viisi vuotta, mutta en enää pysty.
Painukaa pois täältä! - Tule, Heidi.
Heidi, kuuntele minua.
Älä pelkää häntä. Isoisäsi ei koske sinuun sormellaankaan.
Menehän nyt.
Mene!
Jumala antakoon minulle anteeksi.
Hei! Ota lapsesi mukaan!
Juokse perään!
Hänkään ei halua minua.
Isoisä.
Huomenta, isoisä.
Juo se.
Kiitos. - Vien sinut papin luo.
Hän tietää, mitä tehdä.
Avaa suusi.
Lapsi on vahva ja terve.
Hänestä ei juuri ole vaivaa. - Hän ei voi asua luonani.
Hyvä on. Menen kolmen päivän päästä Maienfeldiin.
Katson, voiko joku viljelijä ottaa hänet.
Muuten hän joutuu lastenkotiin. Hän asuu siihen asti luonasi.
Tuon hänet silloin tänne.
Kristityn velvollisuutesi on huolehtia lapsenlapsestasi.
Ota tämä mukaan. Menehän.
Isoisä.
Nukunko tänä yönä karjasuojassa?
Nuku, missä haluat.
Sinulla on vain yksi tuoli.
Ja vain yksi sänky.
Mitä tuolla ylhäällä on?
Saanko nukkua täällä ylhäällä heinissä?
Isoisä.
En halua lastenkotiin.
Ei!
Huomenta, isoisä! - Juo maitosi.
Odottakaa tässä.
Huomenta, vuohet.
Pikku karhu ja Pikku joutsen, tulkaa.
Tulkaa nyt. - Tulepa tänne, vuohikenraali.
Ota tyttö mukaan vuorille.
Hän ei lainkaan tiedä, millaista vuorilla on.
Hei, minä olen Heidi.
Tässä. - Kiitos.
Menkäähän!
Kuulit, mitä isoisäsi sanoi. Tottelet minua.
Kyllä, kyllä. Mikä nimesi on? - Pekka.
Asutko nyt täällä? - Asun. Hän on isoisäni.
Isoisäsikö? Mikset asu isäsi ja äitisi kanssa?
He ovat kuolleita. - Minun isänikin on kuollut.
Asuin tähän asti Dete-tädin luona Bad Ragazissa.
Istuin sisällä kaiket päivät. Täällä on mukavaa, koska saan olla ulkona.
Odota! Pysy minun kanssani! - Kyllä, kyllä.
Mikä tuon pienen nimi on? - Lumisirkka.
Näytätkö, miten tehdään tuli?
Hyvä on.
Pekka, oletko syönyt juustoani ja makkaraani?
Minäkö? En se minä ollut.
Kuka se sitten oli? - Ei aavistusta. Ehkä vuohi.
Vuohiko?
Hei! Pysy sinä tässä. Nyt lopettakaa!
Lopettakaa!
Peräänny! Lopettakaa! Minä kyllä näytän teille.
Lopeta! - Etkö kuuntele? Käskin pysyä siellä!
Älä lyö. Ne lopettivat tappelun.
Ne tuottavat vähemmän maitoa, kun tappelevat.
Älä lyö niitä, niin saat puolet ruuastani.
Puoletko? - Niin.
Joka päiväkö? - Jos et enää lyö vuohia.
Lupaatko? - Puolet joka päivä.
Katso. Tuolla se on! - Näen sen.
Katso! Mene matalaksi!
Nyt on sinun vuorosi. - Minunko?
Hei!
Heidi, et saa kertoa isoisällesi, että jaat ruokasi kanssani.
En hiiskahdakaan.
Kylässä sanotaan, että hän on tappanut jonkun.
Kiitos.
Nukun tänä yönä mieluummin karjasuojassa.
Onko Pekka kertoillut juttuja minusta?
Uskotko sinä häntä? - Pitäisikö uskoa?
Kylässä kielet kalkattavat.
Päätä itse ja luota omiin silmiisi ja korviisi -
äläkä muiden juoruihin.
Hyvää yötä, isoisä.
Onpa täällä kaunista.
Tunnen paikat täällä.
Huomenna näytän, missä alppitähti on.
Pekka.
En ole huomenna täällä. Isoisä vie minut papin luo.
Mitä? Jätätkö minut yksin näiden typerien vuohien kanssa?
Hei! Nouskaa! Liikkeelle siitä.
Johan olet näky.
Isoisä.
Onko tämä tuoli minulle? - Kelle muullekaan?
Sanoit, että lähden täältä huomenna. - Menet huomenna taas vuorille.
Ja sitä seuraavanakin päivänä?
Älä kysele vaan pese kasvosi.
Kiitos, kiitos, kiitos!
Pekka! Minä jään tänne!
En voi huomenna tulla. - Mikset?
Minulla on koulua. - Milloin tulet takaisin?
Keväällä. - Etkö ennen kevättä?
En.
Voit tulla käymään luonani. Isoäiti haluaisi tavata sinut.
Nyt ette enää nuku ja syö. Nyt riitti. Alkakaa tulla.
Saanko minäkin mennä kouluun?
Tule syömään.
Onpa hieno aamu. - Hyvää huomenta.
Mitä aiot tehdä tytölle?
Se ei ole sinun asiasi. -Hänen pitäisi mennä vuoden päästä kouluun.
Ei tule kuuloonkaan.
Yritä olla kohtuullinen. Lasten pitää oppia lukemaan.
Hän ei voi talvella tulla yksin kylään. Tulehan ulos, lapsi.
Onko hän koko talven yksin vuorilla?
Hän kaipaa ikäisiään ystäviä. - Hänellä on kaikki tarvittava.
Se on laitonta. - Lakinne eivät kiinnosta minua.
Mennään.
Hän on jääräpäinen ukko.
Katso.
Tämä on valmis.
Onpa hieno. Kiitos, isoisä.
Olisipa jo kevät.
Lujempaa!
Kiitos. -Tulen hakemaan sinut, kun tulee pimeää.
Päivää. Onko Pekka kotona? - Hän on vielä koulussa. Tule sisään.
Äiti, meille tuli vieras. Heidi. - Hei vain!
Lapsi hyvä, hän ei näe sinua.
Tule lähemmäksi, Heidi.
Etkö näe mitään, isoäiti? - En silmilläni.
Mutta voin tunnustella käsilläni.
Heidi! - Pekka!
Kiitos. -Et jää mistään paitsi. Koulussa on tylsää.
Sanot niin, koska et osaa lukea. - Et sinäkään.
Kuka sanoo, että vuorilla pitää osata lukea? -Syö.
Saat minun leipäni. - Kiitos, Heidi.
Se on liian kovaa. Minulla ei ole hampaita, joilla pureskella.
Minä syön sen.
Tiesitkö, että Pekan isoäiti ei näe?
Hän ei pysty pureskelemaan leipää.
Olemme hirmuisen onnekkaita, isoisä.
Päivää, setä.
Minulla on hyviä uutisia.
Löysin Heidille paikan perheestä työtuttavieni kautta. Frankfurtista.
Se on arvostettu perhe. Heidi voi opiskella heidän tyttärensä kanssa.
Hän saa opetusta. Se on hyvä tilaisuus.
Sano nyt jotain. - Voit lähteä, kun olet valmis.
Vien lapsen Frankfurtiin. - Heidi pysyy täällä.
Kylällä sanottiin, että et päästä häntä kouluun.
Sinun takiasi lapsi ei opi lukemaan eikä kirjoittamaan.
Haluatko hänestä villi-ihmisen? - Nyt sitten välität hänestä.
Tiedät, että en voinut muutakaan. - Nyt riitti. Olen kuullut tarpeeksi.
Jos et lähetä häntä kouluun, hänet pannaan lastenkotiin.
Otan hänet mukaan. Haen apua kylästä, jos on tarvis.
Missä hän muuten on?
Heidi on nyt minun. Mene pois.
Heidi! - Dete.
Dete-täti! - Lapsukaiseni, tulehan.
Onko sinulla ollut ikävä minua?
Mene hoitamaan vuohiasi. Minulla on asiaa Heidille.
Tännepäin.
Käy istumaan.
Haluaisitko asua suuressa kauniissa talossa?
Sesemannit ovat ihana perhe Frankfurtissa.
He haluavat tyttärelleen ystävän. - Mutta minä viihdyn täällä.
Se tyttö odottaa Frankfurtissa, että saa tavata sinut.
Jään tänne isoisän luokse. - Mutta Heidi...
Isoisäkin haluaa, että tulet mukaani.
Niinkö? - Voi lapsukaiseni.
Hän ja minä haluamme parastasi.
Mennään. Meidän pitää ehtiä junaan. - Minun pitää hyvästellä isoisä.
Emme nyt ehdi. - Onko se kaukana?
Ei ollenkaan. - Entä, jos en viihdy siellä?
Sitten voit palata tänne. Annan siitä sanani. Tule.
Mennään. Vauhtia nyt!
Missä Heidi on?
Kapua kyytiin. Mennään.
He lähtivät jo hevoskärryillä. Myöhästyit, ukon rahjus.
Seiso siinä tollottamassa.
On ihme, että lapsi on vielä hengissä.
Te siellä, voitteko auttaa? Heidi, hyppää kyydistä. Juna lähtee.
Mene jo.
Heidi, tule takaisin. Pysy täällä.
Heidi, tule heti sisään. Ei!
Oletteko vapaana? Sesemannin huvilalle, kiitos. Kapua kyytiin.
Heidi!
Astu pois kyydistä.
Päivää, kuinka voin auttaa? - Hyvää päivää.
Tervetuloa, hyvät naiset. - Neiti Rottenmeier odottaa meitä.
Tännepäin, olkaa hyvät.
Käyttäydy nyt kunnolla. Sinun pitää näyttää siivolta neidin takia.
Hän on pikkuneidin kotiopettajatar. - Kotiopettajatarko?
Niin. Hän on säädyllinen nainen, joka pitää huolta Klara-neidistä.
Ole siivosti.
Neiti Rottenmeier ottaa teidät vastaan. - Kiitos. Heidi.
Anteeksi. Heidi ei ehtinyt vaihtaa vaatteita.
Mikä nimesi on? - Heidi.
Se ei ole kristitty nimi. - Hän on Adelheid niin kuin äitinsä.
Herra hänen sieluaan siunatkoon.
Tyttö näyttää hyvin nuorelta. - Hän on pieni ikäisekseen.
Olen kahdeksan. - Kahdeksanko?
Ei se käy laatuun. Tule mukaani, Dete.
Adelheid on juuri sitä, mitä herra Sesemann halusi:
Turmeltumaton maalaislapsi.
Haluaisin nyt sen, mistä keskustelimme.
Mikä nimesi on? - Heidi.
Minä olen Klara. Mitä pidät Frankfurtista?
Isoisä ja Dete-täti pyysivät minua tänne.
Saan lähteä kotiin, jos en viihdy.
En ole koskaan tavannut yhtä kiehtovaa nuorta neitiä.
Ovatko nuo pojan vaatteet? -Ovat. Ne ovat käytännölliset vuorilla.
Etenkin kiivetessä. - Ai, kiivetessä...
Etkö pysty kävelemään? - En todellakaan.
Joudutko aina istumaan tuossa tuolissa? -Joudun.
Voit työntää minua varovasti.
Pidätkö talostamme? - Se on iso.
Anteeksi!
Mitä tapahtui? - Törmäsin pöytään.
En varonut. Anteeksi.
Hyvä on. On illallisen aika.
Mennään syömään.
Olet vähän Vuohi-Pekan näköinen. - Anteeksi, mitä?
Adelheid, älä sinuttele henkilökuntaa.
Meillä syödään aterimilla.
Minun täytyy opettaa hänelle pöytätapoja.
Anteeksi. Haen rievun. - Rievunko?
Istu, Adelheid!
Tinette! Hiljaisuus!
Saanko toisen pullan? - Sebastian!
"Voitaisiinko minulle tarjoilla kaksi sämpylää?"
Voiko hän antaa minulle kaksi pullaa? Kiitos.
"Tarjoilkaa kaksi sämpylää." - Tarjoilkaa kaksi pullaa.
"Kaksi sämpylää." - Kaksi sämpylää.
Olkaa hyvä.
Täällä on säännöt. Palveluskuntaa puhutellaan kolmannessa persoonassa.
Keskustelua heidän kanssaan vältetään.
Aamiainen on puoli kahdeksalta.
Oppitunnit pidetään työhuoneessa, ja ne alkavat 8.15.
Kello 12.30 tarjoillaan lounasta.
Iltapäivällä on kahden tunnin lepo, ja koulupäivä päättyy seitsemältä.
Talossa ei juosta, hypellä eikä loikita. Täällä kävellään.
Ääntä ei koskaan koroteta. - Neiti Rottenmeier.
Mitä sinä teet?
Et voi juoksennella täällä! - Minäkö?
Eikö vuorilla koskaan peseydytä? - Tietysti!
Joku sanoi, että siellä ylhäällä, mistä olet kotoisin...
Siellä on lumikummituksia ja tonttuja. Oletko nähnyt niitä?
Pysy paikallasi!
Pane nuo jalkaan. Sitten voit tulla yläkertaan.
Heidi, tällä tavalla.
Ei! Voiveitsi.
No niin, Adelheid-neiti.
Avaa kirja ja lue ensimmäisestä luvusta ääneen.
En minä pysty. - Anteeksi, mitä?
En osaa lukea. - Osaa kai neiti aakkoset?
Mikä kirjain tämä on?
Se näyttää vuorelta. - Niin näyttää.
Klara-neiti, tämä ei ole hauskaa.
Ei Pekkakaan osaa. - Pekkako?
Pekka on ystäväni.
Pekka sanoi, ettei siitä ole vuorilla hyötyä. -Ei ole hyötyä, vai?
Neiti hyvä...
Jokaisen on opittava lukemaan.
Suokaa hetkinen anteeksi.
Eikö hän osaa aakkosia?
Olemme päästäneet tähän taloon villin ja oppimattoman olennon.
Sveitsiläisneidille voisi ehkä pestata toisen opettajan.
Sehän teitä miellyttäisi.
Ettekö voi opettaa hänelle aakkosia Klaran opettamisen ohessa?
En mitenkään.
Huolehdin siitä, että Adelheid lähtee tästä talosta.
Eikö tätä ikkunaa saa auki?
Kuinka niin?
Haluan katsella vuorille.
Adelheid-neiti on hyvä ja palaa välittömästi paikalleen -
jotta voimme aloittaa kipeästi kaivatun oppitunnin.
Klara-neiti.
Adelheid-neiti, vuori on A.
A niin kuin Adelheid. - A!
Juuri niin.
Voisitko työntää minut tuonne?
Älä avaa niitä niin paljon. Kukaan ei saa nähdä, että olemme täällä.
Halusin näyttää sinulle tämän.
Tuossa olet sinä. - Ja äiti.
Mutta sinähän seisot. - Niin.
Sairastuin, kun... äiti kuoli.
Isäkin kaipaa häntä -
mutta hän on aina matkoilla työnsä takia.
Ja minä olen loukussa tässä talossa!
Hei, sinä!
Herranen aika. Mademoisellen ei pidä hiipiä noin taakseni.
Anteeksi. - On neidin päivälevon aika.
En saa nukuttua. - Neidin pitää vain levätä.
Kuinka voin auttaa neitiä?
Tiedätkö, miten tuon ikkunan saa auki?
Minkä?
Neiti on hyvä.
Taivaan vallat! Ei niin pitkälle.
Eihän täällä ole vuoria ollenkaan.
Ei tosiaan. Täältä ei näy lainkaan vuoria.
Tuolta tornista näkee paljon pitemmälle.
Suljen ikkunan, ja neiti menee huoneeseensa.
Muuten joudumme kiipeliin.
Kiitos ja näkemiin.
Näkemiin.
Meidän täytyy palata, ennen kuin päivälepo päättyy. -Kyllä, kyllä.
Oikealle. Ei, vaan vasemmalle.
Tuolla se on!
Ostakaa tuoretta leipää!
Hienoa tinaa! Ostakaa hienointa tinaa.
Veitsiä, haarukoita ja lusikoita. Parasta laatua. Kiitos, rouva.
Tuoreita kukkia maaseudulta. - Ei, kiitos.
Missä torni on?
En ole varma.
Ehkä hän tietää.
Ei, Heidi! Hän on kerjäläinen! Ei hänelle voi puhua.
Heidi!
Tuolla.
Katso, tuolla se on.
Tuoreita kukkia! Hyvää leipää!
Hienointa leipää!
Tuolla on sen sisäänkäynti.
Miten saan sinut ylös? - Älä minua murehdi. Mene sinä vain.
Mene nyt vain.
Toivon mukaan neiti sai hyvin levättyä.
Neiti?
Täällä on jotain, josta neiti pitää varmasti.
Ovatpa ne suloisia. - Ne maksavat vain muutaman lantin.
Miksi seisot siinä? Etsi heidät. Neiti!
Adelheid! - En löydä heitä mistään.
Etuovi oli auki. - Niin?
Ehkä he lähtivät ulos. - Minne he olisivat voineet mennä?
Ehkä on parasta etsiä kadulta. - Voi hyvänen aika.
Etsi lapset, Sebastian. Etsi heidät!
Missä vuoret ovat?
Isoisä...
Heidi, millaista siellä oli? Katso.
Voi, kuinka suloisia! Meidän on mentävä.
Neiti! Missä ihmeessä te olette olleet?
Nyt kiiruhdetaan kotiin.
Missä ihmeessä he olivat? - Eivät kaukana. He tahtoivat...
Tahdoimme raitista ilmaa. - Aivan.
Veit Klaran ulos! Käsitätkö lainkaan, kuinka vaarallista se oli?
Mitä...
Mitä sanoisit hänen isälleen, jos hänelle olisi tapahtunut jotakin?
Unohdit hänen huivinsakin...
Hyvänen aika! Nuo otukset on vietävä pois.
Ei! Emmekö voi pitää niitä? - Ette missään nimessä. Minä...
En pysty hengittämään. Voi hyvä luoja!
Viekää ne ulos! Pois täältä!
Äkkiä nyt!
Huolehdin näistä pikku pirulaisista.
Seis! Se tulee tänne! Nopeasti nyt, Sebastian!
Se tulee tänne! Se hyökkää!
Ei! Adelheid ei saa tänään illallista.
Ette voi... - Neiti Sesemann.
Kasvatus on aikuisten asia.
Seiso tuolla kasvot seinää päin.
Nyt heti!
Kasvot seinää päin.
Kasvot seinää päin, minä sanoin.
Ensi kerralla telkeän sinut kellariin rottien kanssa.
Lähden kotiin. - Anteeksi, kuinka?
Mitä? Heidi!
Minun on pakko.
Mutta mitä... Miksi? Heidi!
Pysy siinä!
Käskin sinun pysähtyä. - Heidi, älä mene!
Ettäs kehtaat. -Dete sanoi, että saan lähteä, kun tahdon.
Niinkö? Hän valehteli. Et saa palata kotiin.
Etkö käsitä onneasi? Olisin halunnut varttua tällaisessa talossa.
Mitä teet sämpylöillä? - Ne ovat Pekan isoäidille.
Typerä lapsi. Anna niiden olla.
Heidi... Mitä sinä teet?
Etkö näe, kuinka järkytät häntä?
Mene huoneeseesi. Nyt heti.
Tinette? Tinette!
Isoisä...
Missä Klara on?
Hän on sairas sinun takiasi.
Sinä olet varmastikin nuori sveitsiläisneiti.
Älä pelkää. Olen Klaran lääkäri. - Hyvää päivää.
Hyvää päivää.
Onko Klara sairas? - Hän voi jo paremmin.
Hän haluaisi varmasti tavata sinut.
Näkemiin sitten. - Näkemiin.
Olenko niin kauhea, että et halua jäädä tänne? -Et!
Ei se sinusta johdu.
Minulla on vain sinut, Heidi.
Voimme pitää hauskaa yhdessä.
N!
Sinun pitäisi jo edistyä ja olla nopeampi. -Q.
Tuo on kuin sämpylä.
Totta. Tässä on T niin kuin talo. Ja tässä D niin kuin daami.
Sitten tulee B niin kuin banaani.
Millä banaani alkaa?
B: llä. Mikä sinua riivaa? Kuinka olet jo voinut unohtaa sen?
Onpa opettajatar pukeutunut sievästi. - Ei lainkaan. Mitä te kuvittelette?
Tervetuloa kotiin, herra. - Sebastian.
Kultaseni. - Onpa hauska nähdä, rouva Sesemann.
Kas niin.
Isä! - Klara, lapsukaiseni.
Kallis lapseni. - Tämäpä on yllätys.
Ja tässä on pikku Adelheid! - Hyvää päivää.
Minulla on teille yllätys.
Isoäiti! - Voi, Klara.
Armas tyttöseni.
Olen läpikulkumatkalla, mutta tahdoin nähdä sinut.
Annahan, kun katson sinua. Näytätpä sinä hyvältä. Ja...
Hyvää päivää, rouva armas. - "Armas rouva!"
Höpsistä. Voit sanoa minua isoäidiksi.
Oli hyvä ajatus hankkia Klaralle ystävä. Hän vaikuttaa hilpeämmältä.
Joudun valitettavasti tahraamaan iloa raportillani.
Adelheid osoittaa merkkejä... Ei tätä muullakaan tavalla voi sanoa.
Hän on hidasjärkinen.
Hidasjärkinenkö? - Kuinka tarkoitatte?
Adelheid ei vieläkään osaa lukea. Hän ei osaa kirjaimiakaan -
vaikka hänen opettajansa on ponnistellut suuresti.
Se on häirinnyt Klara-neidin opetusta.
Sen vuoksi päiväjärjestyksessä on mahdoton rutiini.
Muodostan oman käsitykseni itse.
Katsotaan sitten.
"Kun nuori paimen laski lampaansa sinä iltana" -
"hänen täytyi huomata, että pienin lammas oli kadoksissa."
"Missä se voi olla? Silloin alkoi pyryttää, ja hyinen tuuli puhalsi."
Pekalle ja minulle kävi kerran niin. Nuori vuohi katosi.
Löysittekö te sen? - Onneksi löysimme.
Siellä, mistä sinä tulet -
on varmasti kovin erilaista, eikö totta?
Miten tarina päättyy? Olkaa kiltti ja lukekaa.
"Tuli yhä pimeämpää, ja lumihiutaleet kieppuivat ilmassa."
"Yhtäkkiä hän kuuli karitsan hennon kutsun."
No niin. Lopetan tähän.
Löysikö hän karitsan? - Voit lukea sen itse.
En osaa lukea. - Miksi ihmeessä et?
Pekka sanoi, ettei meidän tarvitse.
Pekka sanoo niin, mutta aina ei pidä uskoa, mitä muut sanovat.
Jos olisit osannut lukea, olisit tiennyt, miten tarina jatkuu.
Sinähän pidät tarinoista. - Niin pidän.
No niin. Jätän kirjan tänne.
"A"...
Heidi on ihana ja poikkeuksellisen herkkä lapsi.
Hän oppii lukemaan, kun vain hiukan ponnistelee.
Minusta kuitenkin tuntuu, että hän ei ole onnellinen.
Häneltä ei puutu mitään.
Tämä johtuu hänen sielustaan.
Uskon, että elämä tässä talossa on hänen sisimpänsä vastaista.
Klara on onnellisempi kuin koskaan.
Pelastaako Heidi sinut syyllisyyden- tunnolta, kun jätät Klaran yksin?
Höpsistä!
Hei...
Tinette?
Mitä täällä teet? Mitä kädessäsi on? - Kummitus. Ettekö kuule?
Kummituksia ei ole. - Kuunnelkaa.
Sebastian, apua! Kummitus!
Eikö mitään varastettu? - Laskin hopeat jo kolmesti.
Ja minä lukitsin oven. Vannon, että se oli kummitus.
Höpsistä, Tinette! Pelkkää pötyä.
Sebastian, olet järkevä mies. Tähän täytyy löytyä selitys.
No, tuota... Minun täytyy sanoa, että kun herra kysyy -
voin ilman muuta sanoa, että on tapahtunut asioita -
jotka ovat...
Ne vaikuttavat jotensakin yliluonnollisilta.
Yliluonnollisiltako? Ymmärrän.
No niin.
Minä teen tästä kummitushöpötyksestä lopun.
Varmistakaa, että lapset eivät tiedä tästä mitään. Hyvää yötä.
Mennään maate. - Hyvää yötä.
"Laak"...
..."sos"...
..."sa".
"Laaksossa..."
"Laaksossa" -
"virtasi pieni puro."
"Sen vedessä" -
"näkyi taimenia."
Tiesin, että osaat! - Mainiota!
Jopas jotakin.
"Kalat säihkyivät hopeaa" -
"ja hyppelehtivät villisti ympäriinsä."
"Täällä, tässä kauniissa paikassa"-
"paimen tahtoi levätä ja valmistaa ateriansa."
Hän osasi! Olen niin iloinen! - Bravo!
Pätevän opettajan ja kärsivällisyyden avulla joka lapsi oppii lukemaan.
Heidi, olen äärettömän mielissäni.
Sveitsiläisneitimme tuntuu pärjäävän täällä hyvin.
Ja siksi...
...hänen pitäisi jäädä.
Ikuisestiko? - Niin, lapseni. Ikuisesti.
Näkemiin, äiti. - Näkemiin.
Kauanko viivyt kotona?
Lähden heti, kun kummitus on karkotettu.
Toivottavasti näen sen tänä yönä omin silmin.
Se on ensimmäinen kummitukseni.
Šakki.
Lapsi kulta!
Mitä herran nimessä sinä täällä teet?
Älä koske häneen. Unissakävelijää ei saa herättää.
Hän tuntuu kylmältä. Toisitko hänelle huovan?
Mitä ihmettä tämä on?
Jättäisitkö meidät kahden?
Älä pelkää, pikku Heidi. Minä tässä, tohtori.
Näitkö jostain unta?
Isoisästä.
Sattuuko mihinkään? - Ei. Vain tähän, vähäsen.
Miksi olet kerännyt niin monta sämpylää, lapsi kulta?
Ne ovat Pekan isoäidille. Hän ei enää pysty syömään leipää.
Kaipaatko kotiin, pikku Heidi?
Ei, ei. Älähän nyt.
No niin. Kaikki järjestyy.
Koti-ikävääkö? - Hänen hermonsa ovat riekaleina.
Hänet täytyy lähettää heti kotiin. - Ei hän voi lähteä.
Hänen täytyy!
En voi tehdä sellaista Klaralle. Tee kaikki voitavasi.
Olen tarjonnut neuvoani.
Näittekö kummituksen?
En kertonut hänelle mitään. - Kerro kaikki, isä!
Klara...
Kummitus oli pikku Heidi. - Heidiko?
Hän kävelee unissaan, koska ei voi hyvin.
Mitä hän kaipaa? - Omaa kotiaan.
Siksi Heidi ei voi enää asua täällä.
Hänen täytyy! Et voi tehdä sitä. Älä tee sitä.
Mitä minä teen ilman Heidia? - Hänen täytyy lähteä.
Hän jää luoksemme! Olen sairas ja yksin!
Käyttäydy kunnolla! Nyt rauhoitut ja heti.
Mene isoisäsi ja Pekan luo! Sen kuin lähdet.
Tinette, vie minut huoneeseeni!
Adelheid.
Sebastian vie sinut Sveitsiin. Juna lähtee kello 12.
Tinette auttaa pakkaamaan.
Kotiin isoisän luo, niinkö?
Entä Klara?
Klara.
Klara, ole kiltti ja avaa.
Kiitos.
Antaisitteko tämän Klaralle?
Hänen täytyy tulla käymään luonani. Olkaa niin kiltti.
Katsotaan.
Viimeinkin rauha laskeutuu.
Tinette!
Annan sinulle nimeksi Heidi. Pikku Heidini.
Kuvitella, että tuolla voi asua.
Vuoret ovat niin synkät.
Näin se käy. Tämä oli kunnia, armas neiti.
Huolehtikaa lapsesta hyvin.
Näkemiin!
Katsokaa, Heidi!
Hei, Heidi! Hei.
Voi, mitkä kengät. - Heidi!
Pekka!
Kuulin, että asuit palatsissa. - Ei se ollut palatsi.
Mitä tuolla on? - Odota, niin näet.
Toin sinulle pehmeitä sämpylöitä. - Onpa mukavaa, että palasit.
Sinulle on iso makkara. - Kiitos.
Isoisä!
Heidi!
Huomenta, Pikku joutsen ja Pikku karhu. -Pekka, olen tulossa!
Hei!
Tässä on sinun puolikkaasi. - Kiitos.
Rakas Klara, kylä on lumen vallassa.
Kaikki on valkeanaan kimmeltävää uutta lunta.
Isoisä ja minä muutimme kylään, jotta voin käydä koulua.
Koulussa pojat istuvat toisella puolella ja tytöt toisella.
Opettaja on paljon ankarampi kuin meidän oli.
Oppilaat saavat joskus keppiä.
Pekka parkaa rangaistaan aina, koska hän on usein myöhässä.
Kertokaa, mikä teistä tulee isona.
Vuohipaimen.
Maanviljelijä. - Maanviljelijäkö?
Seppä niin kuin isästä. - Seppäkö?
Haluan kirjoittaa tarinoita. - Hiljaisuus. No niin.
Mikä kirjain tämä on? - A.
D!
Joka päivä koulun jälkeen yritän opettaa Pekkaa lukemaan paremmin.
Luimme tämän eilen!
Mutta se ei oikein suju.
Voi, Klara. Ikävöin sinua kovasti.
Ajattelen sinua joka päivä. Ole kiltti ja kirjoita minulle.
"Unelmoin eniten siitä, että tulet käymään luonani."
"Heidisi."
Kunpa olisin hyvästellyt hänet.
En voi uskoa silmiäni. Klara tulee!
Pekka! Katso!
Tuo on Klara! Paras ystäväni Klara! Klara!
Klara! - Heidi!
Olen ikävöinyt sinua kamalasti! - Niin minäkin sinua.
Isoäiti! - Heidi!
Klara oli kovin sairas. Siksi ajattelin tuoda hänet tänne.
Voisikohan hän jäädä tänne muutamaksi päiväksi?
Tietenkin pientä korvausta vastaan.
Klara on vieraamme.
No niin.
No, toki.
Heidi!
Sinun täytyy auttaa minua pukeutumaan.
Et tarvitse näitä! - Heidi!
Etkä tätä! Katso, minäkään en tarvitse niitä.
Heidi! Ei niin lujaa.
Ovatko nämä Pikku karhu ja Pikku joutsen?
Ne ovat juuri sellaisia kuin kuvittelin. -Pekka, täällä!
Katso, Klara on täällä!
Klara, tämä on Pekka. - Hei. Olen kuullut sinusta paljon.
Tuletko sinä? - En.
Mikset? Mennään sinne. - Miten muka? Et pysty kävelemään.
Pekka! - Mennään sitten.
Emme jätä Klaraa yksin.
Pekka! - Kyllä hän rauhoittuu.
Mennään! - Haluaisin tulla vuorille kanssanne.
Mennään.
Menkää sitten yksin kotiin, typerät vuohet. Vauhtia!
Näitkö tuon? - Tähdenlento!
Nyt saamme toivoa jotain.
Toivon, että pystyisin... - Ei sitä saa sanoa ääneen.
Hemmetti soikoon!
Liikettä niveliin!
Missä pyörätuolini on? Heidi, missä se on?
Se ei ole täällä.
Eikä täällä.
Ei se voi noin vain kadota.
Isoisä, en löydä sitä. - Onko se poissa?
Se on mahdotonta. Oletko etsinyt kaikkialta?
Saan istua koko päivän tekemättä mitään. -Isoisä keksii jotain.
Sanon hänelle muutaman valitun sanan.
Pikku karhu.
Kiitos.
No niin.
Tiedän, mitä teit, vuohikenraali.
Huonossa omassatunnossa on varmaan rangaistusta kylliksi.
Mene huolehtimaan tytöistä siihen asti, kun palaan illalla.
Onko selvä?
Haen Pekan. - Hae vain.
Tule ylös kanssamme.
En halua. - Älä sitten tule.
Hän tulee kyllä, kunhan ruoka otetaan esiin.
Täällä on niin kaunista. Juuri sellaista kuin kuvailit.
Siinä näet. Nyt olet täällä.
Menen poimimaan mustikoita.
Klara!
Voi Pyhä Neitsyt.
Tule auttamaan!
Anna mennä. Sinä pystyt kyllä. Olen siitä aivan varma.
Yritä.
Sinä pystyt siihen. Noin!
Sinä onnistuit!
Hyvää päivää.
Tulin hakemaan tyttäreni. - Hyvää huomenta.
Hyvää päivää.
Äiti, kuinka voit tuoda Klaran tällaiseen paikkaan?
Katsokaa nyt! Ei sairasta tyttöä voi tuoda tänne!
Täällä on kuuma ja kaikkialla on kiviä.
Suokaa poikani käytös anteeksi. - Missä tyttäreni on?
Isä, olen täällä!
Klara.
Isä!
Rakas lapsi, sinähän kävelet.
Anna minulle anteeksi.
Voi, kultaseni.
Tämä on sinulle, lapsukaiseni.
Kiitos, isoäiti!
Tässä ei lue mitään. - Sinä kirjoitat kirjan itse.
Mitä nyt, lapsukaiseni? - Kaikki nauroivat minulle.
Miksi?
Siksi, että haluan kirjoittaa tarinoita. -Vai niin.
He eivät tiedä paremmasta. He tuntevat vain pienen kylänsä.
Sinä olet jo nähnyt enemmän maailmaa.
Jos jokin tekee sinut onnelliseksi, sinun täytyy tehdä se -
muiden mielipiteistä huolimatta.
Oli hienoa, että kävit.
Minulle tulee ikävä sinua. - Niin minullekin sinua.
Näkemiin. - Näkemiin, setä.
Heidi, näkemiin.
Näkemiin.
Team Wild Animals Udgivet på: www.HoundDawgs.org
Suomennos: Katja Juutistenaho www.undertext.com